Manau, jis jau miręs.
Agronai!
Atsargos. Paskubėkite.
Imkite tik vertingus daiktus.
Spartakai,
paliksi jį džiūti ant saulės?
Ne. Paliksiu žinią.
Senam draugui...
SPARTAKAS - KERŠTAS
BĖGLYS
Be reikalo Pompėjus pakilo prieš Sertorijų be palaikymo.
Kada Pompėjus atidėliodavo veiklą
dėl protingos priežasties?
Sensta, tačiau vis dar toks pat paauglys mėsininkas.
Kur jaunystei sekasi, brandai gali nepasisekti.
Roma neteks visos Ispanijos,
jeigu Pompėjaus kariaunai nebus padėta kovoje su sukilėliais.
Ir kas vadovautų pastiprinimui?
Ką tik iškeptas pretorius?
Aš tarnauju Respublikai, Markai.
Mes kovosime prieš jos priešus,
jei taip mums bus įsakyta.
Gražūs pretoriaus apdarai
dar nesusiglamžė,
o jis jau kalba apie karą ir laurus.
Aš kalbu tik apie dabartines problemas.
Mums nereikia įžengti į kitas šalis, kad jas surastume,
ar ne, Varinijau?
Tik ne tada, kai Spartakas ir jo skalikai
vis dar laisvėje.
Šis žmogus manęs daugiau nejaudina.
Dar daugiau jaunų Sepijaus vyrų buvo nužudyti
kelyje, netoli Kapujos.
Jis pranešė man, kad ant vieno iš nužudytųjų
krūtinės buvo išrėžtas tavo vardas.
Netinkami ryšiai...
kuriuos mes greitai panaikinsime.
Kosutijus laukia manęs.
Perduok savo dukrai mano atsiprašymus,
kad negalėjau pasilikti ir į ją pažiūrėti.
Galbūt ją nuramins greito vizito pažadas.
Eime, pavalgysime kartu...
Konsulai balsavimo metu išsiųs tave į Kapują.
Tai tik šurmulys, Albinijau.
Jis nenusipelno pretoriaus dėmesio.
Tu atsivedei tą Traką ant romėnų žemės, Gajau.
Rėmei tą prakeiktą Batiatą,
kol jo namuose neįvyko žudynės.
Žudynės, kurių mano dukra vos išvengė.
Varinijus palaiko Sepijų.
Jei būtent jis sučiups Spartaką,
jo laimėjimą panaudos prieš tave.
Atkreipk į tai dėmesį.
Arba tavo karjerai senate ateis galas.
Nenuleisk kardo.
Dar aštuoni romėnai...
pasiųsti pragaran.
Peirastai!
Duok tikrus kardus tiems, kas jau pasirengę.
Vitai.
Pirai. Lisandrai.
Pasidalinkite juos pagal savo įgūdžius.
Paruoškite kitus demonstracijai.
Spartakai, mums reikia maisto.
O ne dar daugiau ginklų.
Jie turėjo tik pinigų ir ginklų.
Krikso žmonės geresni.
Raskosai.
Kur Kriksas?
Jis ieško Marselo, prekiautojo šliundromis.
Tavo žmonės gerai pasirodė.
Išdalink visiems po lygiai.
Velniop!
Turi daugiau nei reikia.
Mes dėl šito rizikavome, praliejome kraują.
O jie tik ir gulinėja...
Išdalink tai, ką turi.
Dar kartą nekartosiu.
Prakeikti galai.
Raskosas - savanaudis kvailys,
kuriam svarbūs tik jo paties įgeidžiai.
Šįvakar niekas neliks alkanas.
Tai svarbiausia.
O rytoj?
Nužudysime dar daugiau romėnų.
Norėčiau, kad jie visi mirtų.
Tačiau ne tavo gyvybės kaina.
Aš jau įrodžiau, kad mane sunku nudėti.
Tau nėra lygių.
Tie, kas negali kautis,
galėtų eiti į kalnus rytuose,
kas būtų visai neblogai.
Ten daugiau maisto.
Ir žymiai mažiau romėnų.
Tai būtų išmintinga.
Tuomet kodėl mes vis dar čia?
Kas mus laiko
taip arti Kapujos ir grėsmės?..
Spartakai.
Girdėjau, įsakinėji mano vyrams.
Ne.
Tik priminiau jiems, kas yra teisingumas.
Tu padarytum tą patį,
jeigu būtum ten.
Aš su jais pasikalbėsiu.
Bus geriau, jei tai jie išgris iš tavo lūpų.
Tu vėl buvai mieste?
Rizikuoji būti pastebėtas.
Išskyrus Marselą, manęs niekas nematė.
Ir jis niekada apie tai neprakalbs.
Ar jo pralietas kraujas atnešė rezultatų?
Vardas.
Trebijus.
Prekeivis vergais?
Jis pasakys kur ji?
Marselas pasakė, kad tai jis pardavė Neviją.
Kur galima jį rasti?
Jis kiekvieną mėnesį atvyksta į Kapują
pardavinėti savo prekes.
Ir sušlapint savo penį Arminijaus viešnamyje.
Širdį džiuginančios naujienos.
Tai palaikys mano viltį, kol nesusigrąžinsiu Nevijos.
Dabar aš tai žinosiu.
Kriksai?
Ar matei prižiūrėtoją?
Ludusas buvo jo gyvenimo kraujas.
Ir matyti tuos, kurie jį praliejo...
tai būtų lyg druska ant žaizdos.
Kovoji kaip moteris. Nudėk jį pagaliau.
Prastas pasirodymas.
Atleiskite, magistrate.
Tai geriausia, ką galima buvo nupirkti.
Minia reikalauja reginio, Merkatai.
Reikia nukreipti jų dėmesį, nes kitaip mieste
įsivyraus pyktis ir panika.
Gladiatoriai ir žaidimai.
Kol Spartakas ir jo orda klaidžioja laisvėje.
Tavo brolis viską kontroliuoja, Sepija.
Tai labai nuramina.
Šįryt buvo nužudyti aštuoni jo kariai.
Aštuoni?
Atleiskite.
Mane užlaikė neatidėliotini reikalai...
Tai tiesa, Sepijau?
Spartakas nužudė dar aštuonis tavo vyrus?
Tai nedidelė netektis.
Spartakas greitai bus nudėtas.
Ir už mūsų pusbrolį, Sekstą, bus atkeršyta.
Ar tu prie jo prisijungsi,
palikdamas mane be priežiūros?...
Koks brolis aš būčiau,
jei palikčiau artimą žmogų?
Prastas pasirodymas.
Aš neturiu nieko vertingo.
Mes norime tik pasikalbėti.
Kalbėtis aš irgi nenoriu.
Tu tarnavai Batiatui, tiesa?
Tu klysti.
Ne, jį vadino Enomajumi.
Gerai, kad tai ne tu.
Jis kaltinamas savo šeimininko užpuolimu.
Už jo sulaikymą siūloma nemaža suma.
Net didesnė nei už Spartaką.
Ir jeigu jį surastų,
žmogus kaip tu galėtų toliau gyventi ramybėje.
Kaip jau sakiau, aš neturiu nieko vertingo.
Tuomet pasitenkinsiu mažesne suma.
Atleisk.
Tu ne Batiato žmogus.
Neturėtum būti lauke.
Norėjau pažiūrėti į mėnulį.
Janusas mėgsta į jį žiūrėti.
Varosas laikė jį ant pečių,
o šis ištiesdavo rankas,
bandydamas paimti mėnulį.
Galbūt kada nors taip ir bus.
Tačiau ne ant savo tėvo pečių.
Janusas per jaunas, kad viską atsimintų.
Vargu, ar jis dabar prisimintų kaip aš atrodau.
Tu jo motina.
Metai nenutrauks šių ryšių.
Jis suspinduliuos kaip saulė pro debesis
vos tave pamatęs.
Aš tik apie tai ir svajoju nuo tada, kai išsiskyrėme.
Mira kalba apie kalnus rytuose.
Galvoju, kad reiktų pasiųsti ten vyrus į medžioklę.
Tavo brolis prižiūri Janusą netoli nuo ten,
tiesa?
Net ir mėnulis yra arčiau.
Aš sutrumpinčiau atstumą.
Manai, kad aš nenoriu to paties?
Būti taip toli nuo visko...
Aš bėglė kaip ir jūs visi.
Kokį gyvenimą galėčiau pasiūlyti sūnui?
Jokio.
Respublikos teritorijoje.
Visi pinigai, kuriuos atėmiau iš romėnų nuo mūsų pabėgimo pradžios.
To užteks, kad išvyktum su savo sūnumi
- toli nuo šių krantų. - Spartakai...
Varoso paskutiniai žodžiai buvo apie tave ir Janusą.
Kad aš jumis pasirūpinčiau.
Jis galėjo to ir nesakyti.
Pasakyk Krescentijai, kad šią savaitę turiu perkelti
pietų laiką į vėlesnį laiką.
Ir atsakyk į Varo pakvietimą
į jo šventę.
Mes nedalyvausime.
Žinau, kad tau jis nepatinka,
tačiau jis turi gerų pažįstamų.
Mes turime ten eiti.
Tavo tėvas mano kitaip.
Jis siunčia mane į Kapują,
kad ten susitvarkyčiau su Spartaku.
Aš su juo pasikalbėsiu.
Jis jau priėmė sprendimą.
Tu pretorius, Gajau.
Gaudyti pabėgusius vergus yra žema.
Tačiau tai reikia padaryti.
Pažadu, kad mes grįšime į Romą
iki mūsų vaikui ateinant į šį pasaulį.
Mes?
Tu vyksi su manimi.
Ne.
Išeikite.
Aš susijęs su Batiato namais, juos rėmiau.
Tai tam, kad paslėptume
tavo rankomis pralietą kraują.
Tai, kas nutiko su Lakinija, buvo nelaimingas atsitikimas.
Ji buvo Marko Kraso pusseserė.
Ji buvo prakeikta kalė!
Visi, kas apie tai žinojo,
daugiau neprakalbs.
Pamirškime apie tai.
Aš to ir noriu.
Dabar susiruošk.
Mes išvykstame į Kapują.
Panaikinsime Spartako prakeikimą.
Tu tiki Marselo žodžiais,
kurie buvo išgauti pridėjus kardą prie kaklo?
Kriksas užpuls Arminijų ir jo šliundryną.
Ir aš būsiu jo pusėje.
Vadinasi, dabar mes klausysime prakeikto galo?
Aš pažadėjau jam.
Tu - ne.
Aš apie tai negalvočiau, jei tu nebūtum įsikišęs.
Aš su tavimi.
Aš padėsiu su šliundromis.
Labai nerizikuok
ir neprovokuok galų.
Peirastas ves visus į medžioklę.
Jis nuves tave pas sūnų,
su kuriuo tu ilgai nesimatei.
Pamatyk, kaip tavo berniukas tampa vyru...
Ir, galbūt, vieną dieną jis taps man kaip brolis.
Aš papasakosiu Janusui apie tave.
Apie žmogų, kuris mylėjo jo tėvą labiau nei kiti.
Ji jau išeina?
Šiek tiek pavėluotai.
Kaip ir dauguma dalykų šiąnakt.
Tai ne tavo kova, Spartakai.
Aš daviau žodį. Kraujas ir garbė.
Tai svarbiausia vyrui.
Tuomet suskaldykime tamsą
romėnų klyksmais.
Bėk!
Trebijau!
Kur Trebijus?
Kur!?
- Stokis. - Ne!
Stokis, kale!
Trebijau.
Aš noriu pasikalbėti.
O aš ne.
Ne!
Tai jis?
Ateina dar daugiau sargybinių.
Mums reikia...
Trebijau. Tu prakeiktas šunsnukis.
Agronai...
Tai romėnų šunsnukis, kuris pardavė mane ir Durą Batiatui.
Mano brolis būtų gyvas, jei ne jis.
Jis žino, kur Nevija.
Mes pasiimsime jį ir išeisime.
Jis ilgai negyvens.
Man reikia tik minutėlės.
Tu ją gausi.
Jis miršta.
Tai svarbiausia.
Tu pardavei merginą iš Batiato namų.
Tamsiaodė,
šeimininkės žymė ant mentės.
Kur ji?
Eik velniop.
Aš jau lavonas.
Tu dar gyvybingas.
Kalbėk, ir mirsi greitai.
Pietuose?
Toli nuo miesto yra vilos ir fermos.
Nevija buvo parduota ten?
Ne. Šeimininkas atidavė ją kitam šeimininkui.
Batiato dovana, kad jį palaikytų rinkimuose
į prakeiktą Aedilą.
Vietos, apie kurias kalbi...
Jos gerai saugomos?
Nesvarbu, net jei jas saugotų patys dievai.
Kiek vilų pietuose?
Koks tarp jų atstumas?
Iš kur žinai, kad Nevija yra vienoje iš jų?
Tik kelios iš jų priklauso įtakingiems žmonėms.
Peniai, kuriuos Batiatas čiulptų, kad tik gautų palaikymą.
Kad būtų matomas.
Mes turime būti atsargūs.
Tu? Patari būti atsargiems?
Tik riksmas vėjyje, kad save nuraminti.
Kokia bus nauda Nevijai iš tavo mirties,
jei mes visko neapgalvosime?
Ji buvo be manęs jau pernelyg ilgai.
Neturiu laiko sėdėti ir mąstyti.
Dabar jau niekas nebeturi.
Ką nori pasakyti?
Su paskutiniu iškvėpimu Trebijus pasakė apie Romą
ir mirtį, kuri ateis iš jos
ir paskandins mus kraujo upėse.
Kareiviai?
Atvyksta ryte.
Kas jiems vadovauja?
Miestą apėmė panika.
Daugelis buvo nužudyti Arminijaus užpuolimo metu.
Stok.
Tegul kariai pavalgo ir pailsi.
Tegul naktį budi sargyba.
Kaip pasakysite, pretoriau.
Laisvai.
Atneškite maistą.
Ar tau užteks tam karių?
Atrodo, kad ne.
Jie kariaus prieš vergus.
O ne prieš Hanibalą.
Jie - gladiatoriai,
kuriems vadovauja Spartakas, vadinamas Šešėlio žudiku...
Kur magistratas?
Noriu aptarti tai su aukšto posto žmogumi.
Jis užimtas dėl praeitos nakties įvykių...
Jis atsiprašo.
Štai, Sepijus gali su tavimi pasikalbėti.
Jis pretoriaus Varinijaus pasiuntinys.
Nenoriu, kad jo liežuvis patektų ir į mano ausis.
Aš kreipsiuosi į žmones, nuraminsiu juos.
Rytoj ryte, turgaus aikštėje.
Ir ką tu pasakysi?
Organizuok viską.
Klausau, pretoriau.
Kodėl tu mane čia atsitempei?
Gajau, kodėl tu mane čia atsitempei?
Į šiuos namus?
Nuo kalvos matosi visos apylinkės.
Luduse tilps visi mano kariai.
Tuomet ir pasirūpink tuo.
Aš išvyksiu pas savo tėvą, į jo vilą.
Tu liksi su manimi.
O dabar, sutvarkyk namus.
Dabar tai mūsų namai, Ilitija.
Iki kol nežus Spartakas.
Noriu, kad viską iš šio namo
išmestume ant uolų.
Mes nupirksime naujus brangius daiktus.
Jei mano vyras nori, kad likčiau čia,
tuomet tegul moka už mano komfortą.
Ir išvalykite visas kraujo dėmes.
Viskas smirda Batiatu ir jo kale.
Eikite! Eikite!
Klausau, šeimininke.
Kas nutiko?
Mano žmonos elgesį bijo nuspėti net patys dievai.
Tu netekai proto?
Kalbėk!
Reikėjo pranešti, kad atvykstate.
Mes būtume paruošę puotą.
Lukrecija.
Matote? Matote?
Nevija. Atnešk vyno mūsų garbingiems svečiams.
Nudėk ją, nudėk. Nudėk!
Pretoriau!
Ji Batiato žmona?
Jos šešėlis.
Ir visgi ji gyva.
Išgyventi tokias žudynes...
yra dievų palaiminimas.
Tai nuramintų miestą,
jei apie tai bus sužinota.
Nevija!
Atleiskite.
Aš nežinau kur ji dingo.
Ko tu lauki?
Ji galėtų tapti galingu simboliu.
Suteiktų miestui viltį.
Moteris, išgyvenusi Spartako ir jo karių užpuolimą.
Tai suteiktų jiems drąsos,
kas pagreitintų tavo grįžimą į Romą.
Gajau,
negali leisti jai gyventi.
Tegul ji išsimaudo ir tinkamai apsirengia.
Jai tikrai ne visi namie.
Romėnų armija?
Mes visi lavonai.
Suimk save į rankas.
Mes to niekada nenorėjom.
Per jus, gladiatoriai, mes visi mirsime.
Prakeiktas padugnė.
Agronai!
Žinojom, kad ši diena ateis.
Kai kurie bijojo jos,
kiti jos laukė.
Tačiau tik keli suprato, kodėl ji svarbi.
Kad ši akimirka
buvo nulemta likimo.
Aš pažadėjau...
jums visiems, kai Batiato namai žlugo,
kad mes sudrebinsime Romą.
Tai jūs sukelsite žemės drebėjimą.
Aš mačiau kaip Glaberis ir jo vyrai
įėjo į miestą.
Jų ganėtinai daug,
kad nužudytų mus visus.
Tuomet prisijunk prie mūsų ir sulygink jėgas.
Merkatas pasakė, kad Glaberis kreipsis į žmones
turgaus aikštėje, kai tik išauš diena.
Būtų sumanu tuo pasinaudoti
ir viską pagaliau pamiršti.
Prižiūrėtojau...
Manęs daugiau taip nevadina.
Kur eisi?
Yra tik viena vieta
gyvuliui be garbės.
Mes jo netekome.
Kiek dar žmonių eis su mumis?
Prisijunk prie mūsų, brolau.
Mes galime eiti į pietus, kol Glaberis laiko kiaušus delne ir rėžia kalbas.
Būtent dėl jo aš čia ir esu.
Aš galiu daugiau nebepamatyti žmonos.
Tu dažnai patari man būti atsargiu.
Dabar patark tai sau.
Mes pasiruošę.
Vergai, apsimetantys vyrais?
Jie ne gladiatoriai.
Jie ne tokia armija, kokios tu norėtum.
Ilsėkis, Spartakai.
Tačiau, kai pakils saulė, noriu pamatyti priežastį jai nusileisti.
Vanduo.
Iš kur šis vanduo? Juk sausra.
Sausra jau seniai baigėsi.
Neatsimeni?
Nesvarbu.
Eime. Tave apšluostys ir tinkamai aprengs.
Tavo žaizda...
Žaizda?
Kaip ji atsirado?
Palikite mus.
Turbūt buvo siaubinga.
Būti įkalintai šiose sienose.
Jūsų žvėrys sužvėrėjo.
Visi manė, kad tu mirusi,
išsitaškiusi ant uolų...
liko tik kaulų ir mėsos gabaliukai.
Vienintelis liudijimas, kad tu čia buvai.
Kaip tu išgyvenai?... Viena.
Lukrecija,
mes juk draugės, tiesa?
Geriausios.
Ir turi dar daug kitų.
Ameliją.
Kakeliją.
Lakiniją.
Marko Kraso pusseserė.
Būtų didelė garbė su ja susitikti.
Ar tu supažindinsi mus?
Eime, aprenkime tave.
Ilitija.
Kodėl man nesakei?
Tu laukiesi vaiko.
Mes su Kvintu ilgai bandėme.
Tai ženklas.
Pasiųstas dievų.
Gyvybė pražįsta Batiato namuose.
Štai kodėl mes vis dar Kapujoje.
Kodėl tu išsiuntei Aureliją?
Tikėjaisi, kad jie pasiųs Glaberį?
Ne.
Aš to meldžiau.
Ir ko meldi dabar?...
Dievų, kuriais net netiki?
Ar norėtų to tavo žmona?
Pamatyti, kaip žūsta jos vyras?
Yra daug dalykų, kurių ji nenorėjo.
Tačiau jie įvyko.
Sek paskui Kriksą į pietus.
Neleisk, kad tavo kerštas pasiglemžtų tuos,
kuriuos tu išgelbėjai iš vergystės.
Dėl mano įgeidžių daugiau nemirs nė vienas žmogus.
Mes surasime Neviją.
Išvyksime toli, kur mūsų Roma nepasieks.
Toli nuo Spartako vardo, kurį tau suteikė šeimininkai.
Nustokime galvoti apie miglotą ateitį.
Ir gyvenkime šia akimirka...
Kelkis!
Judėk gi pagaliau.
Būk pasiruošęs veikti.
Loji kaip šeimininkas.
Avys stovi kaip įbestos, jei joms niekas neįkanda.
Kelkis.
Ar taip pat skamba ir šuniuko inkštimas?
Palyginkime dantis ir pamatysime.
Liaukitės pyktis.
Aš už Spartaką. Palaikau jo mintis.
Vakar vakare jis buvo atsargesnis,
ir norėjo eiti kartu su tavimi į pietus.
O ryte?
Kai prabudau, jo jau nebuvo.
Nėra dėl ko nerimauti.
Situacija kontroliuojama.
O kaipgi Arminijus?
Ar tai vadinama kontrole?
Ne.
Tai buvo žiaurus poelgis gyvulių,
kurie daugiau nieko nežino.
Tie patys žvėrys sužlugdė Batiato namus.
Tąnakt mirė daugelis.
Aukštuomenės moterys.
Įtakingi ir garbingi žmonės.
Mano pusbrolis Sekstas, jūsų mylimas magistratas
taip pat yra tarp mirusiųjų.
Jis sako tiesą.
Juos nužudė mėsininkai,
kurie trokšta tik kraujo ir mirties.
Ir mes jiems atsilyginsime taip pat.
Tačiau jiems vadovauja Spartakas.
Jam pralaimėjo net Feokolas.
Jis gali iškviesti lietų.
Spartakas - paprastas žmogus.
Ir ne visi miršta nuo jo prisilietimo.
Kvinto Lentulo Batiato žmona
buvo ten, kai Spartako ir jo pakalikai
puolė be gailesčio.
Ir dievų valia...
ji dar gyvena.
Tai stebuklas.
Šlovė dievams!
Tai palaiminimas.
Tave užtildė.
Ji yra jų pasiuntinė,
atsiųsta iš požemio karalystės
su žinia,
kad Spartakas niekada nenugalės
Kapujos žmonių!
Jis ateina...
Nusiramink.
Tai dar ne viskas. Dievai davė mums ženklą,
kad Spartakui greitai ateis galas.
Nudėkite ją!
Nudėkite kalę!
Mano žmonės susidūrė su Batiato vergais,
kurie ėjo į kalnus rytuose.
Ji - vienintelė, kuri liko gyva.
Prieš jai mirštant nuo žaizdų,
priversiu jos liežuvį padirbėti.
Prieš išleisdama paskutinį atodūsį,
ji pasakys man, kur slepiasi
Spartakas ir jo kariai.
Ir nuo šio mirtingųjų pasaulio
juos nušluos
Gajaus Klaudijo Glaberio ranka.
Prakeiktas mėšlo gabalas.
Man jis patinka labiau.
Ačiū.
Apsupkite jį!
Nudėkite jį!
Spartakai!
Nudėkite jį!
Imk Aureliją ir dink iš čia.
Laikykite jį.
Tu nesugebėsi laimėti.
Ne!
Pasilik ir mums niekada nepavyks atkeršyti.
Tu ne ką geresnis už Raskosą
ar prakeiktus galus.
Tau svarbiausi tik savo paties įgeidžiai.
Ar tau mes ką nors reiškiame?
Todėl aš ir ėjau ten vienas.
Jeigu tave būtų nužudę Glaberio kariai, tai būtų menka paguoda.
Agronas ves tave į pietus.
Mums reikia vado,
o ne berniūkščio, kuris nemoka šlapintis,
neapšlapinęs visų aplink.
O ką tu būtum padariusi?
Paliktum ramybėje žmogų, kuris pavertė mano žmoną verge?
Leistum gyventi tam,
kuris viską iš tavęs atėmė?
Tavo širdis vis dar plaka.
Priglausk ausį prie krūtinės
ir neišgirsi nė garso.
Tačiau tu dar nesi miręs.
Tavo dėka.
Ir aš tau esu dėkingas...
Aš atėjau ne padėti tau, prakeiktas mulki.
O sustabdyti.
Tu renkiesi tarp Glaberio ir to, ko jis nusipelno?
Taip pat, kaip ir tu renkiesi tarp Nevijos ir manęs.
Kaip manai, kas bus,
jei bus nužudytas tas prakeiktas pretorius?
Senatas užsidegtų,
leisdamas ugnies ir keršto strėles.
Jie pasiųstų ne kelis karius,
kurie lydėjo Glaberį.
Jie pasiųstų tūkstančius.
Tikrą armiją.
Kuria mes niekada netapsime.
Tave kviečia Aurelija.
Spartakai...
Aš čia.
Pažadėk man...
Bet ką.
Pažadėk, kad laikysiesi nuo mano sūnaus atokiau.
Nenoriu, kad jis mirtų dėl tavęs...
kaip jo tėvas ir motina...
Glaberis ir jo kariai sumokės savo krauju.
Imkite kardus...
Ne.
Eisime į pietus,
kad surastume Neviją.
Tegul Kriksas ir kiti galai vaikosi prarastą viltį.
- Spartakai... - Sprendimas priimtinas.
Turime laikytis išvien.
Arba mirti po vieną.
Ši pamoka sunkiai išmokta.
Pakeliui bus nutrauktos visų vergų grandinės.
Mūsų gretos didės.
Kai mes tapsime legionu,
vėl susikausime su Glaberiu
ir Romos orda.
Ir dievai verks, matydami jų skausmą.
Tekstą vertė ir įgarsino: stasius [TRL-Team] Redagavo: Daingri [TRL-Team]